Stulna kyssar
Översättning: Camilla Stjerneholt PrimeText International
Vad är uret?
- Var är ludret? - Åtta minuter i fyra.
Honoré de Balzac Liljan i dalen
Vem är Doinel? Doinel kommer hit.
- Får man gå och pissa? - Klockan sex.
Vilket jäkla as!
Ni skulle inte ha slagit ner vakten förra veckan!
- Du pissar väl för oss? - Okej.
- Klockan fem! - Då tänker vi på dig.
Truppminor är mindre än stridsvagnsminor.
Vänta här!
- Vad vill ni? - Doinel är här.
Ett ögonblick.
Ni genomsöker marken med en bajonett.
Nämen, jag känner nåt hårt, tänker ni.
Precis som ni säger till fästmön på era permissioner.
Minröjning är som tjejer. Man får ta det lugnt och fint.
Ni lägger väl inte handen på rumpan det första ni gör?
Man får kretsa runt dem först. Precis som med minröjning.
Titta närmare på den här tills jag kommer tillbaka.
Jaha, det var det.
Så bra för er. Och för oss, måste jag tillägga.
Det finns individer som man inte bör belasta armén med.
Er dokumentation: Doinel, Antoine, värvad för tre år.
Föremål för utredning om avsked.
Vissa gillar inte armén. De gör lumpen och sen är det bra.
De försöker inte ta värvning. Varför gjorde ni det?
Jag vet inte... Av personliga skäl.
Nån flicka, förstås. Bedrövligt! Armén är ingen reträttplats.
Och värvningspremien har ni slösat bort.
Egentligen borde ni bli återbetalningsskyldig.
Ni känner väl kommunister som skyddar er.
De bestämmer ju nu. Nåväl...
Tjänstgöring i Vidauban. Inställde sig inte.
Strasbourg - försummade att inställa sig.
Dömd till arresten i Dupleix, inställde er inte.
Ni inställer er aldrig. Som Jean de Nivelles hund, sticker när man ropar.
Och era civila kläder är försvunna... De där ska tillbaka inom tre dagar!
Ni nekas intyg om gott uppförande av generalmajoren.
Utan intyg kan ni glömma jobb inom statsförvaltningen-
-eller på ett seriöst privat företag.
Ni kan alltid sälja slipsar på gatan. Jag blir knappast nån storkund.
Varsågod. Lycka till, skönt att slippa se er igen.
Höger vänster om!
Vart ska du? Du måste betala rummet!
Åtta francs.
- Ginette blev tagen av polisen. - Nu igen? - Lämna dricks.
Tredje gången den här veckan. Vi får gå dit med mackor.
- Räkna inte med mig. - Jag kommer inte härifrån...
Inte på munnen.
Aldrig på munnen med kunder.
Rör inte håret, jag har hårspray i.
Nej, jag vill ha tröjan på, jag har nyss varit sjuk.
- Jag kan tvätta dig. Vart ska du? - Det är bra.
Jag finns alltid på Balto. Fråga efter Josiane.
- Okej? - Ja. Vi säger väl på lördag.
Då ses vi på lördag då, gubben.
- Är ni på väg in eller ut? - Jag vet inte. Får jag följa med er?
Du är min första militär idag. Det för nog lycka med sig.
- Var tjänstgör du? - I artilleriet.
Artillerist, inte illa!
Antoine! Vilken överraskning. Kom in!
Nu blir Lucien förvånad...
Antoine! Så trevligt att se er!
- Har ni permission? - Nej, jag blev frikallad.
- Har ni ätit? - Inget besvär för min skull.
Sätt er nu!
Christine blir besviken. Hon är borta.
Ni är inte sjuk? Det är väl en tillfällig frikallelse?
Den är definitiv. Labil karaktär. Det fungerar även i krig.
- Bravo! - Armén är som teatern.
En fantastisk anakronism. Vi förstod aldrig varför ni tog värvning.
- Ni bara försvann. - Lägg dig inte i det där.
Jag var exalterad efter att ha läst 'Krigarlivets tvång och storhet'.
Och nu söker ni väl arbete?
- Ja, jag vill gärna hitta nåt... - Chapiro!
- Vad är det med Chapiro? - Och hotell Alsina...
Just det! Jag ringer honom. En kund har ett hotell i Montmartre.
Han söker en nattportier. Är ni intresserad?
Det låter jättebra.
Ni ville väl träffa Christine?
- Jag får ringa henne imorgon. - Hon är bortrest en vecka.
Hon är på skidsemester. Musikhögskolan är stängd.
De fick en ny rektor, men eleverna föredrog den förra...
De bojkottade lektionerna. Ett himla rabalder.
Jaså?
Det verkar lovande. Kom och prata med M. Chapiro.
Monsieur Chapiro? God dag.
Jag hörde att du nämnde Christine. Vad sa du?
Sanningen! Att hon åker skidor med vänner. Vad ska jag säga?
Chapiro var väldigt vänlig och bad mig komma förbi på en gång.
Så ni hinner inte ens ta en ostbit?
Nattportier är inte det sämsta. Man hinner läsa mycket.
Oroa er inte. Chapiro är en hygglig karl.
- God dag, Christine. - God kväll, Antoine.
Så roligt att se er. Ni är er lik.
Så ni har är färdig med det militära? Det måste ni berätta mer om.
- Kom ni hem idag? - Ja, ikväll. Så jag kom förbi direkt.
- Har ni det bra här? - Ja, det duger. Det är lugnt.
Mina föräldrar skickade med den här, om ni fryser.
- Nej, tack. Inga piller. - Jo, ta ett nu, innan ni glömmer.
- Vill ni dricka något? - Ja, vad finns det?
- Mineralvatten, cocacola... - En cocacola, då.
Jag trodde inte vi skulle ses igen. Ni har inte skrivit på sex månader.
Jag har mest suttit i arresten eller varit på sjukan.
Och i början, när jag skrev, så svarade ni inte så flitigt.
Jo, jag svarade visst. Inte på alla brev, ni skrev så många.
En gång fick jag 19 brev på en vecka.
- Jag undrade hur ni hann skriva alla. - Det undrar jag med.
De var inte alltid särskilt snälla.
- När är ni ledig? - Onsdagar.
- Då bjuder mina föräldrar på middag. - Det blir trevligt...
- Har madame Colin kommit ner? - Jag har inte sett nån än.
Vi ska träffas klockan sex och jag är själv sen.
Vi kommer att missa London-tåget på grund av henne.
Hon bad väl om väckning? Se efter i liggaren!
Ni verkar ju inte heller vaken. Jag kan se efter själv.
- Då ska vi se... - Det är rum nummer 24.
Hon har svårt att sova, så hon har säkert tagit sömntabletter.
- Vilken våning är det? - Tredje.
Missar vi tåget så missar vi båten...
- Här är det... - Öppna då!
- Vad gör du här, Julien? - Kom igen nu!
Vilken är din man?
- Lämna mig utanför... - Vad håller du på med, Julien?
Mamma hade rätt, han är för ynklig.
Kan du inte vara lite förnuftig? Du skulle se dig i en spegel nu.
Nej, det är inte så där ni ska göra. Det där är ju ingenting.
- Ta den här istället. - Sluta Julien.
- Är du galen? - Nej, inte blommorna! Vasen!
Ring polisen, han slår sönder hotellet!
Han är helt galen!
- Jag kommer! - Skynda er!
Kasta er på telefonen och ring polisen.
Säg att det ser allvarligt ut, så de skyndar sig.
Utmärkt.
- Brandkåren? - Nej, polisen!
Ta de här! Köp godis, eller nåt.
Polisen? Det är från hotell Alsina, 39, avenue Junot.
- Det är bråk på tredje våningen. - De slår sönder allt.
De slår sönder ett rum på trean.
Tack så mycket.
- Vad är det som pågår? - En man överraskade sin hustru...
- Hon i 24:an var med honom i 19. - Och ni öppnade?!
- Ja, han sa att det var bråttom... - Jaha, en privatdetektiv. Stick!
Och du kan gå du med.
Varsågod, avgångsvederlag och julbonus.
Hallå! Ursäkta, unge man!
- Får jag bjuda på nåt? - Tack, jag har redan beställt.
Där lurade ni mig allt. Så ni är privatdetektiv?
Jag har jobbat på Bladys byrå i 30 år.
Har du inte sett våra annonser? En kille bakom en tidning...
Det är vi.
Du såg mig inte igår på hotellet.
Jag var i lobbyn när mme Colin gick upp på rummet med honom.
Då blev det uppenbart att jag skulle hitta dem i samma säng.
- Att ni inte ringde polisen då? - De hade inte kommit.
Min kund hade varit tvungen att kontakta ett juridiskt ombud först.
- Och när polisen kommer direkt? - Det är det som är grejen.
Polisen noterar att monsieur Colin gått in på ett hotellrum...
och gått till handgripligheter mot två personer i en säng.
Varav en av personerna visar sig vara denne Colins hustru.
Så polisen ingriper mot störande av nattfriden.
Men samtidigt får vi en polisrapport om otrohet.
Inte illa, inte illa...
Nej, du. Nu måste jag kila.
Jag måste ringa ett samtal, men jag gör det från kontoret.
- Synd att du blev av med jobbet. - Jag antar det.
- God dag, Lucien. - God dag, Christine.
- Är inte mamma hemma än? - Tågstrejk. Hon kommer imorgon.
Men vi blir ändå tre till middagen.
Skulle inte ni komma på onsdag? Har ni slutat på hotellet?
- Han har fått sparken. - Så då söker han jobb?
- Nej, jag har fått jobb. - Du kan aldrig gissa vad han gör.
Gissa...
- Jag vet inte. Tidningsförsäljare? - Bättre upp.
- Bagagehanterare på Orly? - Såna kontakter har han inte.
- Jag vet inte. Konstnär. - Det finns knappt några kvar.
- Författare. - Bättre betalt.
Vattentestare? Det verkar kul, jag såg ett program om det.
- Nej, det är mindre tröttsamt. - Taxichaufför?
Nu börjar det närma sig.
- Poet. - Nej, värre.
Mindre intellektuellt och farligare. Farligare...
- Farligt... - Vill du ha en ledtråd?
- Med en pistol? - Nej, det är ett förstoringsglas.
Förstoringsglas? Jag vet inte...
- Jag ska visa. - Sheriff?
- Du såg väl hans häst i trädgården. - Jag jobbar som privatdetektiv.
- Privatdetektiv? - Antoine Spionson, FBI.
Ni känner väl till Bladys detektivbyrå?
Undersökningar, efterforskningar, spaning.
Fantastiskt! Berätta mer! Kom och hjälp mig.
Jag ska träffa några vänner senare. Tar ni illa upp?
- Nej, det gör ingenting. - Är ni säker?
Det gör mig ingenting alls.
- Annars skulle ni väl säga till? - Verkligen inte. Men det gör inget.
- Sätt er nu! - Jag gillar inte kyckling!
Protest, ers Höghet.
Allt ni säger kan användas emot er.
En fin utredning i London, Cathrine. Men varför åt ni bara på rummet?
Hilton i London ligger på ett hörn.
Jag hade bättre uppsikt över entrén från mitt fönster.
- Marché Saint-Pierre? - Ingenting. Biträdet stjäl nog inte.
I tre veckor har vi skuggat henne från varuhuset.
Under kappan ryms inget och väskan är för liten.
Hon är ingen tjuv.
Jag tror jag vet vad det handlar om.
Hennes chef har hittat på allt.
Han vill veta allt om henne, eftersom han är förälskad.
Han vill kunna nästla sig in i hennes liv.
- Han vågade inte säga sanningen. - Som han på jordbruksdepartementet.
Precis. För honom gick det illa. Pang!
- Nej, nej, han hängde sig. - Han sköt sig i tinningen.
Han hängde sig från en takbjälke på departementets vind.
Varför var då hjärnan utspridd överallt?
- Med badrocks-skärpet. - Ni vill alltid ha sista ordet.
Jag hade mina duster redan med er far innan ni ens var döpt.
Vänta här! Både min far och jag har tålamod, men det finns gränser.
- Ja, det gör det verkligen. - Monsieur Albani är här.
Ni får vänta utanför så länge.
Väntar ni på chefen? Kom och sätt er.
Det handlar om en vän som har bott hos mig.
Han försvann för fyra veckor sen utan att säga vart.
Han lämnade kläder och saker som jag vill återlämna.
Så ni vill att vi hittar honom?
Men det gäller inte bara det. Jag vill gärna veta hur han lever.
Vad han gör och vilka han träffar.
Jag förstår precis. Då ska vi hitta hans adress-
- genomföra ett spaningsuppdrag och inleda en utredning.
Det kostar 30 000 francs om dagen.
Tror ni att det tar lång tid?
Det beror på hur lätt det är att hitta adressen till er vän.
- Vad har han för yrke? - Han är trollkarl på nattklubb.
Han gör ett nummer med olikfärgade rep...
Jag brukar öva på 'Finn sju fel'.
Synd att inte bilderna är finare.
Kom och ta en diktamen.
Jag tar hand om det här direkt. Ring mig om några dagar.
- Är Doinel här? - Ja?
Har ni klart för er vad det är som gäller?
Jag måste kunna lita på er.
Det här är inte kriminalpolisen. Vi utger oss inte för att vara poliser.
Jobbet består till 10% av inspiration och till 90% av transpiration.
Det där kaféet gör fläsk med linsgryta på torsdagar.
- God dag. Är Christine hemma? - Nej.
Kom in en stund ändå.
- Ska jag komma förbi ikväll? - Lördag sa jag ju.
- Räcker inte det så kan vi sluta ses. - Lördag blir bra.
Du ser konstig ut. Är allt som det ska?
Catherine är knepig. En kvinna som inte vill gifta sig!
Jag klänger mig fast vid en tjej fast det aldrig blir nåt.
- Varför går du inte till ett fnask? - De är för smutsiga.
I din ålder åt jag pommes frites ute och träffade skitiga tjejer-
- med bh:n stängd i ryggen med säkerhetsnål.
Nu tänker jag mer på hälsan, det kanske är synd.
Jag ska träffa en superlång tjej. Hur gör du med långa tjejer?
- Inget särskilt... - Hon är otroligt lång.
- Det kan se lite märkligt ut... - Det gäller att se proffsig ut.
- Var det bra med tjejen? - I början var det urtrist.
Men sen var det helt fantastiskt!
- Väggarna skakade och allt. - Där ser du.
När min farfar dog var jag ledsen och min kusin bara grät och grät.
Hela släkten åt tillsammans, som man gör på landet.
Efteråt gick vi upp på vinden och jag låg med henne på golvet.
Sett utifrån verkade det nog okänsligt.
Men när nån dör känner man sig levande om man älskar.
God dag, Antoine!
Christine kommer snart. Äter ni med oss eller går ni direkt på bio?
Ikväll går vi på nattklubb. Jag ska dit å yrkets vägnar.
- Det måste vara ett spännande jobb. - Ja, idag hände nåt märkligt.
En kvinna kom till byrån.
Hon tyckte inte att barnflickans promenader med hennes tvillingar-
- gjorde dem gott. Tvillingarna såg bleka och taniga ut.
Hon förstod inte varför och kunde inte kontrollera barnflickan själv.
Så jag fick ta hand om spaningen.
Så idag stod jag utanför kvinnans hus och väntade på barnflickan.
Hon kom ut med tvillingarna och gick till en lekpark. Jag följde efter.
Är ni här, Antoine?
Vad är den...?
- Just det, du ska hämta Christine. - Fortsätt!
Hon gick rakt genom lekparken och gick in i en port.
Hon gav barnen till en portvaktsfru i en äcklig, skitig portvaktsbostad.
Hon gick över boulevard Clichy och in på en strippklubb.
Hon strippade utklädd till barnflicka och tog av sig kläderna...
Gjorde några trick med nappflaskan. En kvart senare började hon om!
Hon gick tillbaka till portvaktsfrun och hämtade tvillingarna.
Hon gav pengar till portvaktsfrun och sen gick hon.
Inte konstigt de såg bleka ut.
Så jag skrev min rapport och sen ringde jag in den.
- Har ni väntat länge, Antoine? - Han har väntat i två timmar.
Jag hittar inte Langmans adress. Han har gjort mig en tjänst.
- Jag ville skicka blommor till frun. - Ring honom.
Det vore just snyggt att ringa och be om adressen.
Så ni har numret och vill ha adressen?
- Langman, 525 55 73 - Inga problem.
Jag ordnar det.
Vad gör ni, Antoine?
Hallå? 525 55 73, madame Langman?
God dag, frun. Om jag säger: 'Y'a bon!', så säger ni?
Banania! Ni har vunnit fem kg chokladpulver.
Vart ska det skickas? 6, rue Ribéra! Tack, och grattis!
- Vilken bra idé! - Ett av många jobbknep.
Ska vi gå på bio nu?
Jag måste gå på nattklubb för jobbets räkning. Men det blir trevligt.
- Hade ni föredragit bio? - Tvärtom, det är mindre mörkt.
Då får jag vara ifred.
Det var en sjöman på sin sista resa. En sjöman och trollkarl.
Han hade ingen ålder, och han lever än idag.
Barnen ser honom fortfarande om sommarkvällarna nere vid hamnen.
Han leker med rep och berättar otroliga sagor.
Han hade rep av alla typer, av alla längder och alla färger.
De var vita, röda, gröna och gula!
Orange, vinröda, purpurröda och blå.
Minns ni den gamle sjömannen som inte sa ett ord?
Vi såg honom en junikväll lägga undan det gula repet.
Han la det vid sin sida.
Sedan, som om han utfört en helig handling...
som om han ville återfinna en bortglömd vetenskap...
såg vi honom långsamt knyta knutar på det blå repet.
Som han sedan rullade runt sin hand.
Knutarna lämnade det blå repet.
De lade sig istället runt det gula repet.
Han skickade dem från det gula repet till det blå.
Så nöjd han blev!
Ingen som var där förstod ett dyft av hans berättelse.
Han virade det blå repet runt handen.
Då lämnade knutarna det blå repet och lade sig runt det gula.
Han skickade dem från det gula till det blå...
Och knutarna försvann från det blå repet...
för att istället knyta sig...
runt det gula repet.
Ursäkta, men plikten kallar.
Antoine! Nej, men hej!
Albert, minns du Antoine Doinel?
- Vad gör ni här? - Jag väntar på en vän.
Undrar ni om det är en pojke eller flicka?
Ni måste komma på middag nån kväll.
- Har ni fått mitt nummer av mamma? - Ja, det tror jag.
Ni har inte ringt överdrivet mycket.
Förr var ni inte rädd för att ringa.
Vi ses. Hej då!
Christine? God dag, det är Antoine!
Jag ringer eftersom jag bara rusade iväg senast.
Jag hoppas att ni inte är arg. Det gällde ju jobbet.
Jag spanade på trollkonstnären. Ni är väl inte arg?
Jag förstår hur det är för detektiver.
Det är bara som ni säger. Jag hör att ni är lite arg.
Nej, inte alls.
Om ni vill så kan vi hitta på nåt ikväll, det skulle vara trevligt.
Jag är trött. Jag var på en demonstration igår.
Demonstration? Med poliser och batonger och allt?
- Jaså? - Ni känner väl Marie Aimée?
- Väldigt intressant. - Hon hamnade på sjukhus.
Jaså! Så bra!
Nej, bryt inte, växeltelefonisten!
Christine, jag hör er inte längre!
Jag hör er inte längre. Det klickar i luren.
Vad sysslar ni med?
Ni kan väl inte sätta smutsiga papper under min vindrutetorkare.
Ett smutsigt papper! Nån ordning får det vara!
'Klockan 18:55 stängs posten. 18:58 har personen inte dykt upp.'
'19:04 avslutas spaningen.' Om jag förstår det hela-
- så har trollkarlen tillbringat natten på posten. Skämtar ni?
- Inte alls. Jag tappade bort honom. - Han kanske trollade bort sig själv?
Vad är det nattklubb han jobbar på? Exklusiv?
Nej, mer konstärlig stil med ljus på borden och Vivaldi i högtalarna.
Ni nämner en staty?
Han stämmeralltid träff vid Jeanne d'Arc-statyn.
En riddarstaty?
Tabard är här.
Trollkarlen har upptäckt er, så nån annan måste ta över nu.
Ni har säkert god vilja, men jag börjar tappa tron på er.
Ni kan gå nu.
Monsieur Tabard.
Jag ska vara ärlig: jag är inte här av nån särskild anledning.
Det är ovanligt att folk kommer hit av nyfikenhet...
Ni är gift, monsieur Tabard?
Mycket lyckligt gift, med en förstklassig kvinna.
Inga problem på den fronten. Jag mår mycket bra.
Trevligt att höra!
- Och ert yrke? - Butiken går väldigt bra.
Fördubblad försäljning varje år.
- Vilken butik? - Min skobutik.
Skor för damer, herrar och barn. Främst för barn.
Alla behöver ju skor, och med dagens trafikstockningar-
-blir det fler och fler fotgängare.
Ni är en lycklig man, utan bekymmer. Utan fiender...
Inte riktigt...
Redan i skolan och senare i armén, har jag väckt avund.
Men jag sover gott ändå. Och så har jag en allvarlig defekt.
- Uppriktighet. - Det kan vara verkligt sårande.
Jag förstår inte riktigt varför ni är här.
Vad kan jag göra för er?
Ingen tycker om mig och jag vill veta varför.
Jag vet vad ni tänker säga. Varför går ni inte till en psykolog?
Jag vill inte slösa tid med att ligga på en soffa och prata om mitt liv.
Man är ju ingen kärring. Men firman tar all min tid.
Om ni tror att alla hatar er... Har ni kanske varit hånfull mot folk?
Nej, jag föraktar ingen. Alla är välkomna att sko sig hos Tabard.
Jag förser både judar och arabkvinnor med skor.
Kineser också, den dagen de börjar bära högklackat.
Men det lär väl dröja...
Jag känner att jag är avskydd-
-men jag vet inte av vem.
Jag vet inte av vem, men jag känner det i luften...
På restauranger, på bio eller på boxningsmatcher.
Portvaktsfrun rycker alltid på axlarna när hon ser mig.
Och min hustru skrattar jämt, utom när jag berättar nåt roligt.
Men det värsta är butiksbiträdena.
Varje gång jag kommer med nån slags kritik-
- som gäller deras arbete, så säger de emot mig!
De svarar emot och är uppstudsiga.
- Men ni har väl vänner? - Nej. Inga vänner.
Som tur är behöver jag inga.
- Hur många expediter har ni? - Fyra, plus kassörskan.
Vi kan börja med att se lite närmare på er butik.
- Jag kan sätta in ett periskop. - Periskop?
Jag ska visa...
Skicka in Doinel.
Antoine, ni ska in till M. Blady.
- Direkt, sa han. - Vad är det nu då?
Du ska få det råd min far gav mig när jag for till Paris:
Visa aktning mot dina chefer.
Det här är ett periskop.
Det här är Antoine Doinel. Och det här monsieur Tabard.
Ni kan gå igen.
- Han är ung. - Ja, men väldigt begåvad.
Särskilt för utredningar. Spaning däremot...
Han kan komma på måndag så anställer jag honom.
Då verkar det som om ni redan känner varandra.
Annonsera efter lagerbiträden, sen anställer ni honom.
Är ni redo? Ni börjar när jag säger till.
Var beredda! Ett, två, tre, kör!
Får jag se era paket.
Utmärkt. Honom tar vi!
- Hej! - Hej, hur är det?
- Bra. Jag arbetar i en skobutik nu. - Det är bra med mig med.
Du vet mina programidéer? De är väldigt intresserade på tv.
Så de kommer antagligen att genomföras.
- Jaha... Ja, hej då. - Hej då.
- Finns det nån bra restaurang här? - Ät med oss istället.
- Vad äter ni? - Vi delar på det vi har med oss.
- Men då ska inte jag tränga mig på... - Jo, det löser sig.
Hjälp mig att duka fram.
Chefen, Tabard, jag tycker att han verkar trevlig.
Ni känner inte dinosaurien än...
Ni går ingenstans innan ni hittat mina pumps.
- De har inte kommit ännu. - Har ni inte lärt er nåt i skolan?
Fabrikören har levererat och ni skrev på mottagningsbevis.
- Jag har skrivit på så många papper. - Kunden har betalat skorna!
- Jag har tittat i alla askar. - De måste vara här nånstans.
De måste ha hamnat i fel ask.
Skorna ska finnas här när vi öppnar imorgon.
Butiken är stängd. Tänk om alla kunder gjorde som ni.
Då skulle de heta Fabienne Tabard. Jag är ägarens hustru.
Ursäkta, jag visste inte...
Ingen fara. Ni gör bara ert arbete. Ni är väl den nye?
- Ja, det stämmer. - Antoine, eller hur?
Vad tycker ni om de här? För guldfärgade för klänningen?
Ni har rätt. Hämta ett par sandaletter, som de här.
Med tå i svart siden. Storlek 4,5.
Monsieur Tabard är otålig som vanligt.
Vill ni svara?
Hallå?
Jag förstår inte vad ni säger.
Jag pratar inte... Ett ögonblick.
Han pratar engelska. Jag förstår ingenting.
Hallå? Dick? Jag vet att jag är sen.
Jag är ledsen.
Börja ni, så kommer vi. Jag blev fördröjd i butiken.
Hälsa Jeanette att jag är ledsen.
George väntar utanför. Hej då!
Kan ni bära upp de här i lägenheten? God kväll, Antoine.
Ni vet hur man stänger?
Så sent ni arbetar.
- Hallå? - Ida? Det gäller uppdrag 'Askungen'.
Tabard kallas för dinosaurien av personalen.
Hustrun har en ljuvlig röst och talar utmärkt engelska.
- Signalement? - En urtjusig kvinna.
Med nåt obestämt och mjukt över sig.
- Näsan är hög, rak och spirituell. - Storlek?
- Hon är smärt. - Längden!
1,66 meter i strumplästen.
- Ansiktsform? - En ädel oval form.
En något trekantig oval. Men huden är nästan självlysande.
Jag bad om en rapport, inte en kärleksförklaring.
- Talar er vän engelska? - Nej, han talar inte engelska.
Han förstår, men han kan inte tala engelska.
Mitt uttal är inte så bra.
- Förstår ni vad jag säger? - Ja, visst.
- Men ni måste öva. - Hur stavar ni det?
Vad menar ni med att störa mig på jobbet?
Vi hör aldrig ifrån er längre, mina föräldrar blev oroliga.
Hälsa att jag mår bra!
Ni har ingen anledning att vara otrevlig.
- Säg till om jag har gjort er nåt! - Inte alls.
- Jag trodde att jag var er vän. - Er vänskap kan ni ge till nån annan.
- Så vi är tillbaka på ruta ett? - Nej, vi har gått bakåt.
Det är inte mitt fel! Jag minns att ni skrev i ett brev:
'Jag vet att jag klarar av att vi är bara vänner.'
Jag trodde det då. Men för kärlek och vänskap krävs beundran.
Och jag beundrar er inte. Inte ens när jag trodde att jag älskade er.
Adjö, då!
Gubben Tabard!
- Jag har ingen lust att gå själv. - Be den nye följa med.
Han är inte så illa.
Nej. Men han är tokig i ägarinnan.
Sylvie skojade och sa: Titta, där är fru Dinosaurie.
Antoine blev arg för att vi sa så om en 'exceptionell kvinna'.
'Madame Tabard är ingen kvinna, hon är en uppenbarelse.'
Så fort hon kommer blir han alldeles blek.
Fabienne Tabard, Fabienne Tabard...
Christine Darbon, Christine Darbon...
Fabienne Tabard...
Antoine Doinel, Antoine Doinel...
Titta där uppe i de gröna askarna.
- De är ju tomma. - De gröna askarna!
- Får jag vara ledig imorgon? - Nej.
Då får jag gå en timme tidigare idag?
- Ska jag berätta en saga för er? - Nej.
Har ni hört den om idioten som alltid sa nej? Det är ni!
Följ med mig.
Så där är det hela tiden. Går er utredning framåt?
Jag kan inte säga nåt. Blady analyserar mina rapporter.
Vem gav den största checken till kommittén för 'Skons försvar'? Jag!
- Maten är kall. Ska jag värma den? - Det behövs inte. Finns det ost?
Jag var tvungen att hjälpa flickorna med askarna.
Antoine ska få bokföringen.
- Har ni ätit? - Ja, där nere.
Med småflickorna?
Ni får den andra boken strax.
Tycker ni om ost?
Den här är perfekt. Den stinker verkligen.
Jag vill nog hellre ha en yoghurt.
Dick och Janet sökte dig, jag bad dem ringa till butiken.
Jag ringde, men de var på Berlitz för sin första fransklektion.
Talar ni engelska, Antoine?
Jag tar en linguaphone-kurs, men det är svårt.
Det går inte med skivor. Det finns bara ett sätt.
I sängen med en liten engelska.
Jag lärde mig med en flicka från Australien.
Medan hennes man var på jobbet. Han var byggnadsmålare.
Som Hitler.
Säg inte så. Det är förtal.
Han var landskapsmålare.
Men boken jag söker är ju i bilen! Vänta här, så hämtar jag den.
Jag serverar kaffet själv.
Kommer ni?
- Tycker ni om musik, Antoine? - Ja, monsieur.
Vad är det, Antoine?
Jag kan inte jobba i eftermiddag, jag är sjuk.
- Vart ska ni, Antoine? - Jag är sjuk. Jag går hem.
- Var är lagerbiträdet? - Han gick hem och la sig.
Får jag se anteckningsboken, tack.
Nej, personalboken.
Kan ni en synonym till 'säga'? Jag har skrivit det tio gånger redan.
Anförtro, avslöja, anförtro, berätta...
Det var värst vad ni kan. Jag behåller 'säga'. Det är bättre.
Vad jag fick kuta efter mme Tabard. Men jag har ett spår.
- Älskaren. - Madame Tabard har ingen älskare.
Hon köpte tre slipsar nyss. Och maken bär inte slips.
Nej, han bär bara fluga.
Jag är less på det här uppdraget. Jag vill ha ett nytt.
Ursäkta att jag stör, men jag måste få tala med er.
Jag ska träffa monsieur Albani.
Det är väldigt viktigt.
Hur är det?
Vi hade tur med det här uppdraget!
- Vi har skuggat er vän, trollkarlen. - Robert.
Robert Espanet. 35 år.
Han har gjort sitt nummer på Gyllene Hästen sen september ifjol.
Nu bor han på 42, rue de la République.
Han behövde en större lägenhet, eftersom hustrun väntar barn.
Ja, han gifte sig den 12 november.
Ni måste ha tagit miste.
Nej, äktenskapet registrerades av notarie Lebaudet.
Skitstövel! Ni ljuger!
Ni ljuger!
Lugna er! Släpp mina papper!
Hämta tandläkaren!
Hämta doktorn!
Kom, vi har en galning hos oss!
Jag vill inte gå hem! Han har alla sina saker där. Jag vill inte se dem!
- Men vart ska ni ta vägen? - Jag tar in på hotell.
Sätt honom i en taxi och skicka hem honom!
Hoppas han betalade i förskott.
'Min lärare förklarade skillnaden mellan takt och artighet.'
'En man på besök öppnar fel dörr och upptäcker en naken kvinna.'
'Han stänger dörren och säger: Ursäkta, frun. Det är artighet.'
'En herre som öppnar fel dörr och ser en naken kvinna'-
- 'och säger: Ursäkta, herrn! Det är takt.'
'Jag förstår varför ni flydde, vi ses imorgon.'
'Madame...'
'Sedan en timme tillbaka'...
'betraktar jag dessa slipsar'...
'som jag aldrig kommer att våga bära'...
'Det här är ett avskedsbrev.'
'Ni är storstint och jag förtjänar inte er förståelse.'
'Jag säger upp mig från butiken.'
'Jag är en större bedragare än ni kan tänka er.'
'Tänk om det fanns hopp för oss, men det är lika omöjligt som'-
- 'Félix de Vandenesses kärlek till Madame de Mortsauf i 'Liljans dal.'
Rörpost!
Vad är det?
God morgon, Antoine! Väcker jag er?
Jag blev också väckt tidigt i morse av ert rörpostbrev.
Men det gör inget. Det är härligt att bli väckt av vackra ord.
Jag tänkte först skriva ett svar, men jag ångrade mig.
Jag insåg att jag var tvungen att komma hit på en gång.
Jag har läst 'Liljan i dalen'.
Jag håller med er om att det är en vacker historia.
Men ni glömmer en sak...
Madame de Mortsauf älskade Félix de Vandenesse.
Det är ingen vacker kärlekshistoria. Den är för bedrövlig.
Hon dog eftersom hon inte fick leva den här kärleken med honom.
Och jag är ingen uppenbarelse, utan en kvinna.
Det är nåt helt annat.
I morse innan jag kom hit så sminkade jag mig.
Jag pudrade näsan.
Och jag målade ögonen.
På vägen hit såg jag att alla kvinnor gjort detsamma.
Av lust eller artighet.
Ni säger att jag är exceptionell. Det är jag verkligen.
Det är alla kvinnor, på sitt sätt.
Ni är också exceptionell.
Era fingeravtryck är unika i världen. Vi är båda två unika.
Unika och oersättliga.
Innan min far dog, vinkade han till sig sin läkare.
Han sa: 'Folk är fantastiska!'
Sen dog han.
Jag förstår om ni inte säger nåt, men jag vill att ni ser på mig.
Att ni ser på mig.
Ni skrev till mig igår, och svaret är:
Mig!
Jag föreslår ett kontrakt. Som är rättvist för oss båda.
Eftersom vi båda gillar det exceptionella.
Jag lägger mig ner bredvid er.
Nu.
Vi är tillsammans i några timmar.
Och sen, oavsett vad som händer, så träffas vi aldrig igen.
Ja.
Då tar jag ut nyckeln ur låset.
I de berättelser vi gillar kastar damen nyckeln genom fönstret.
Men för oss passar den här lilla vasen perfekt.
Mme Tabard som aldrig går upp före klockan 11, gick ut redan 8:15.
Jag följde efter henne till square d'Anvers 18-
- och där stannade hon 1,5 timme. Sen gick hon hem.
- Vet ni vem hon besökte? - Nej, det är ett åttavånings-hus.
Portvaktsfrun var inte där men jag ska fråga ut hyresgästerna.
Jag vet var hon var.
Hos vem då?
Jag måste få tala med er i enrum.
Går ni ut en stund?
God dag, frun. Ursäkta att jag stör...
Jag är rektor på gymnasiet i Compiègne.
Jag skulle behöva vissa upplysningar om en av era lärare.
Mlle Solange Depuis.
Låt mig vara! Jag har ju redan sagt nej!
Upplysningar av sedlighetskaraktär.
Jag har en ny peruk!
Ska jag säga till Tabard att han betalat 200 00 för att bli bedragen?
Vad är det som händer? Monsieur Henri!
Jag ropar på Blady!
Skynda er! Det har hänt nåt fruktansvärt!
Hallå? Ni kan lägga på, monsieur Henri är död.
Om ni ger mig mer, klär jag av mig naken.
- Varsågod, men behåll kläderna på. - Då kan ni få mer tid.
Nej tack.
Vad sysslar ni med?
Är det ni, Antoine? Vi undrade just vad det blivit av er.
Jag jobbar hos SOS som tv-reparatör.
- Vad har hänt här? Körkorten, tack! - Nej, det hela var mitt fel.
Jag hade hellre träffat er under andra omständigheter.
Vi åker nu, Christine!
- Hej då! - Trevlig helg!
- Vill du verkligen inte följa med? - Nej, jag måste jobba.
- Blir det trist, så ringer du bara. - Jag har ju tv:n.
Sitta här instängd hela helgen...
Hallå? SOS, tv-reparatörer?
Kan ni skicka någon till 44 av. Edouard Vaillant?
Tv:n fungerar inte. Tack!
Det är ju en Cérénovox.
- Den har ju redan tagits isär. - Det ser ut som en taxameter!
Var snäll och låt mig arbeta ifred.
Är det bra?
Så där gör man inte.
Jag ska visa hur man smörar utan att skorpan går sönder.
Man sätter en skorpa på en annan.
Sen smörar man. Skorpan under gör att skorpan överst inte går sönder.
- Vilken bra idé. - Jag ska lära dig allt jag kan.
Och så lär du mig allt som du kan.
Det var inget särskilt. Eller, det var det nog...
Men jag vill hellre skriva en lapp.
Har du ingen penna?
Jag har glömt näsduken. Får jag låna din?
- Jag har kleenex. - Jag snyter mig aldrig i papper.
Det står en konstig typ där borta.
Jag tror att han har följt efter oss i flera dagar.
- Vem är det? - Nu kommer han.
Mademoiselle. Jag är ingen främling för er.
Jag har studerat er utan att ni märkt nåt.
Men jag har slutat gömma mig, och nu är stunden inne.
Jag har aldrig älskat någon innan er. Jag avskyr det tillfälliga.
Jag vet hur det är i livet. Alla sviker varandra.
Men vi kommer att vara ett undantag.
Vi kommer inte att lämna varandra ens för en timme.
Jag arbetar inte och har inga åtaganden i livet.
Jag kommer bara att ägna mig åt er.
Jag vet att det kommer plötsligt och att ni inte kan svara ja direkt.
Ni måste först avsluta tillfälliga relationer med tillfälliga personer.
Jag är slutgiltig.
Jag är mycket lycklig.
- Han är helt galen! - Ja, det är han säkert.